Играчката, която захвърлих, се превърна в куче за Гилбърт.
Но макар да загуби ръцете си и господаря си,
всичко свое на този свят,
тя продължи да живее.
Благодаря ви.
Глупаци. Не ви остана време.
Можехте да успеете, ако ме бяхте убили бързо.
Бомба ли?
Дърпай спирачката! Бързо!
Не работи! Трябва ни задната! - Дърпай спирачката!
Какво?
Вайълет!
Има още една бомба! - Разбрах!
Получи се!
Вайълет!
Империя Гардарик, Столица Хормгард
Лайденшафтлич, сграда на посолството
Държавите Гардарик и Лайденшафтлич
признават своя суверенитет
в името на международните мир и безопасност.
Двете държави ще възстановят търговските си отношения
и Лайденшафтлич ще предостави помощни средства
за период от година, в знак на добри намерения.
Молим се мирът помежду ни да продължи вечно.
Свърши се. - Да.
Какво има?
Свърши, но...
Макар че... Войната може и да е приключила,
но синът ми няма да се завърне.
Вече казах на жена си, че трябва да се откажем да чакаме.
Но... - Разбирам ви.
Много добре разбирам.
Ще добавите ли и това в писмото?
"Благодаря ти, че избра да бъдеш наш син".
Да.
Въздушно шоу. Нямаше как да имаме през войната.
Ще е първото от 5 години насам, всички го очакват.
Нашият краен срок е утре. Остава ни още един ден работа.
Да, ще се постарая.
Мислех си дали и аз да не напиша едно писмо.
Бях танцьорка, преди да стана Кукла.
В заведението идваха много войници.
Много от тях са мъртви вече.
Чудех се дали да не пиша на тях.
Ти искаш ли да пишеш, Вайълет?
Аз... още не съм писала свое писмо.
Значи ще ти бъде първото!
Просто опиши как се чувстваш. Следвай сърцето си.
Сърцето...
Майоре. - Какво?
Още ли съм ви нужна? - За какво говориш?
Когато ме освободят, към подполковник Ходжинс ли ще ме числят?
Ще продължа ли да получавам вашите заповеди?
Толкова силно ли искаш да ти заповядвам?
Заповедите са всичко за мен.
След тази битка вече няма да получаваш заповедите ми.
Няма да ги получаваш от никого. Живей свободна.
Това... заповед ли е?
Защо? Какво те кара да мислиш така?
Ти... наистина ли мислиш, че за мен си просто предмет?
Ако беше така, изобщо нямаше да те взимам при себе си.
Нямаше да те държа винаги до себе си.
Трябваше да си разбрала.
Разстроен съм, защото... Боли ме, защото...
Майоре? - Ти умееш да чувстваш.
Имаш сърце, като мен!
Ако нямаше... как щеше да реагираш така?
Изписва се на лицето ти!
Сега те е страх от мен, нали? Не обичаш да ти крещят, нали?
Не знам. - Ядосана си, защото
играя нечестно, нали? - Не знам!
Лъжеш ме!
Не мога да лъжа.
Аз не разбирам себе си.
Искам... само да получавам заповедите ви.
Ако вие ме насочите, мога да отида навсякъде.
Това е моето всичко.
Съжалявам. Не мога да понеса,
че ти сама виждаш себе си като предмет.
Понеже си такава,
защото аз направих това с теб.
А ти... Все още вярваш в мен.
Не си направила нищо лошо.
Скоро влизаме в битка. После можем да обсъдим тези неща.
Не си успяла ли?
Имам чувства. Имах ги и тогава.
Но не знам какво...
Не знаеш какво да кажеш на майора? - Вайълет.
Знам, че крайният срок е довечера,
но ако напишеш нещо до утре сутринта, аз лично ще го отнеса.
Така че пиши. Дори да е нещо кратко или само едно изречение.
Да? - Извинете ме.
Г-н Бугенвилия е тук и иска да се види с Вайълет.
Много ви благодаря.
Тук съм.
Сигурно си била много заета с писмата за шоуто довечера.
Съжалявам, че ти взимам свободния ден.
Не... - Не си била в дома ни в Лайден, мисля.
Казвам го, за да не се изненадаш, но паметта й малко й изневерява.
Майка ми.
Коя си ти?
Това е Вайълет. Искаше да я видиш, майко.
О, разбира се. Момичето, което той искаше да ми доведе.
Най-накрая си тук!
Да. - Гилбърт не е ли с теб?
Майко, Гилбърт е...
С мен е.
Същият цвят като очите му.
Има същия цвят като очите ви.
Красиво е, нали? - Да.
Не знаех думите, затова никога не съм го казвала,
но очите ви бяха красиви от първия миг, когато ви видях.
Красиво е.
Каква връзка имате с Гилбърт?
Майорът ме прибра,
отгледа ме и ме взе на работа. Но...
Знам за това. Отиде си в битката при Интенс.
Така е. Затова искаше да говориш с нея, нали, майко?
Така ли беше?
Ти не си виновна.
Не бива да носиш този товар.
Дитхард вече ми каза да престана да го очаквам.
Макар че той самият не дава пример.
Те двамата бяха много близки, още като деца.
Синът ми е жив.
В сърцата ни.
Затова ще го помня завинаги.
Колкото и да ме боли, ще нося в себе си този спомен.
Защото дори и сега
аз го обичам.
Да.
Вайълет!
Трябва да продължиш живота си заради него.
Живей. Живей много дълго.
Накрая умри.
Това е моята последна заповед.
Аз...
Вече не се нуждая от заповеди.
За разлика от мен, Гилбърт не мислеше за нея като за играчка.
Затова, макар че тя загуби ръцете си и господаря си,
тя никога няма да загуби
най-важното, което той й остави.
Много се радвам, че времето е хубаво.
Отдавна не е валяло сняг в Лайден. - Вайълет!
Лукулия. - Радвам се, че си тук.
Сигурно си била много заета покрай въздушното шоу.
Не. Но написах много писма.
Написах и свое собствено, за първи път.
Разбирам. И аз писах. На родителите си.
Със сигурност ще го получат.
Благодаря ти. - И аз написах едно!
За моето бъдещо аз. Най-добрата...
Не, Куклата номер едно на континента!
Амбициозна мечта. - Ами ти, Ерика?
Писа ли на някого?
Много харесвам един човек и реших да му пиша...
Кой пък е този? Кой е?!
Искате ли да знаете за моето писмо? - Искаме.
Аз всъщност писах на Ходжинс.
Писах му, че ще бъда бъдещият му шеф.
Ти моя стол ли искаш?! Как си могъл да го напишеш!
Какво се обаждаш? Помниш ли какво пише в твоето писмо?
За бъдещата дъщеря на тате. - Кога успя да...
Престанете!
Цялото ти кошче за боклук е пълно с черновите, татенце.
Няма да ме наричаш "татенце"! - Та-те...
Стига!
Тате очаква твоето раждане.
И се моля да пораснеш здрава.
Да намериш своето щастие.
Да се влюбиш истински и да бъдеш истински обичана.
И нека твоето бъдеще, както и бъдещето на децата ти,
да бъде изпълнено с безоблачно щастие.
Небето е изпълнено с толкова много чувства.
Вайълет.
Майоре.
До моя скъп майор Гилбърт.
Добре ли сте? Надявам се, че да.
Къде ли се намирате сега?
Надявам се, че всичко е наред.
Пролет, лято, есен, зима.
Смениха се много сезони,
но аз все още очаквам завръщането ви.
В началото не разбирах.
Не разбирах нищо от това, което чувствате.
Но вие ми подарихте този живот
и в замяна аз започнах да се уча.
Чрез писмата на другите. Хората, които срещах.
Все още вярвам.
Вие съществувате някъде.
Затова аз ще продължа да живея, живея и живея.
Не знам какво предстои, но ще продължа.
И когато се срещнем отново, знам какво ще ви кажа.
Сега вече разбирам
какво е "Обичам те".
Вайълет, нова молба! Било спешно!
Бенедикт, направи чай. - Какво? Защо аз да го правя?
Вайълет, клиентът чака за теб.
Веднага идвам.
Куклата с авто памет и
"Обичам те"
За мен е удоволствие да се срещнем.
По ваша молба ще отида навсякъде.
Кукла с авто памет
Вайълет Евъргардън.
Превод: GFotaku